(úvodní filmová melodie)
Švejku! (Nadporučík Lukáš) Pospéšte si! Za pár minut odjíždíme!
(skočná taneční hudba pokračuje)
(hudba končí, zvuk odjíždějícího vlaku)
Ztratili jsme kufr!
To se jen tak řekne, holomku!
Poslušně hlásím, doopravdy ho ukradli.
Na nádraží se kradlo dycky a bude se krást dál.
Na Severozápadním nádraží
ukradli jedny paničce kočárek i s malinkou holčičkou v peřinkách...
Kušte!
Pořad ještě nevím, dělate-li ze sebe vola,
nebo jste se už volem narodil.
Některý člověk, kdyby žil tisíc let, nenadělal by tolik pitomostí
jako vy za těch několik neděl, co jste u mne.
Doufám, že jste to taky pozoroval?
Poslušně hlásím, že jsem to pozoroval.
Já mám, jak se říka, vyvinutej pozorovací talent,
když už je pozdě a něco se stane nepříjemnýho.
Já mám takovou smůlu jako nějakej Nechleba z Nekázanky,
kterej tam chodil do hospody v Čubčím háji.
Dejte mi pokoj s vašimi výklady.
- A co bylo v tom kufru? - Ale dohromady nic.
Zrcadlo a věšák z předsíně,
ale ty věci stejně patřily panu domácímu.
Jakmile dobijeme nějaký město,
tak jistě nějaký věšák ukořistíme.
Kušte! Až přijedeme do Budějovic, tak si to s vami vyřídím.
Víte, Švejku, že vás dám zavřít?
Poslušně hlásím, že to nevím, eště jste se vo tom nezmiňoval.
S dovolením, vašnosti,
neračíte být pan Purkrábek, zástupce banky Slavie?
Poslušně hlásím, pane oberlajnant, že jsem jednou čet v novinách,
že normální člověk má mít na hlavě šedesát až sedumdesát tisíc vlasů
a že černy vlasy bejvají řidší, jak je vidět z mnohejch případů.
Potom, říkal jeden medik v kavárně u Špírků,
že padání vlasů zaviňuje duševní pohnutí v šestinedělí.
- Du Schweinkerl! Du verfluchter... - Já tím nemyslel nic špatného...
Když se neumíte chovat ve vlaku, tak máte chodit pěšky.
- Pane nadporučíku, kde jste chodil do kadetní školy? -V Praze.
A nevíte ani, že důstojník je odpověden za svého podřízeného.
To je pěkné.
Za druhe: bavíte se se svým sluhou jako s nějakym přítelem.
Dovolujete, aby mluvil, aniž byl tázán. To je ještě hezčí.
- Pane... -A za třetí: dovolujete, aby urážel vaše představené.
A to je to nejkrásnější. Z toho všeho vyvodím důsledky.
- Jak se jmenujete? - Lukáš.
- Kde sloužíte? - Byl jsem...
O tom, kde jste byl, není řeč! Ptám se vás, kde jste ted'!
Právé mě přeložili z Prahy do Českych Budějovic.
Ahá. Tak vás přeložili? No, to udélali dobře.
Nebude na škodu, když se co nejdřív podíváte na nějake bojiště.
- O tom už je rozhodnuto, pane generálmajore. -Hm...
Švejku, konečně nadešel okamžik,
kdy dostanete takovych pár facek, jakých svét ještě neviděl.
Proč jste napadl toho plešatého pána?
Víte, že to je generálmajor von Schwarzburg?
To nevím... ale von je vopravdu celej pan Purkrábek...
Mlčte! Ty vaše pitomosti mě už několikrat přivedly do neštěstí!
- Pane oberlaj... - A nelezte za mnou!
- S dovolením. - Jojojojojo...
- Mohu se, prosím, na něco zeptat? - No, voptejte... ptejte...
Ke mně chodíval nějkej Hofmann
a ten tvrdil, že tyhle poplašný signály nikdy neúčinkují.
A že to zkrátka a dobře nefunguje.
Tak bych rád véděl, na čem jsem, kdybych to náhodou někdy potřeboval.
- To vám teda lhal, že nefunguje. - Tak ho vidíte...
- Podívejte, když se tady zatahne... - Dolů, jo? -No dolů, nahoru ne...
...vlak zastaví,
poněvadž je to spojeny přes všechny vagony přímo s lokomotivou.
Záchranna brzda musí fungovat.
Tady je to, pane vlakvedoucí.
Tenhle voják zatáh za záchrannou brzdu.
Tak abychom zase jeli dal.
No to není nic pěkného, když se vlak opozdí.
Kdyby to bylo v míru, spánembohem, ale když je válka,
tak má každej vědět, že ve vlaku jedou vojenský osoby...
Generálmajorové, nadporučíci a buršové.
Každy takovy opoždění je ošemetná věc.
Napoleon se u Waterloo vopozdil vo pét minut
a byl v hajzlu s celou slávou. - Švejku!
Poslušně hlásím, že na mé svalili, že jsem zastavil vlak.
At' jste ve voze!
A nahoru! Lezte, lezte, chlape jeden. Já vám to ukážu! Budete vidět...
No, to jsem blázen, jak se to tak najednou může zastavit...
Tak to vas bude stat dvacet korun...
Já to přece neudělal, přece nejsem žádnej uličník...
Já se s vámi nebudu hádat.
Von vám to vysvětlí pan přednosta v Táboře!
Prosím, já rád mluvím se vzdělanejma lidma.
Lidičky, já jsem nevinnej! Na mou duši, že jsem nevinnej!
Pardon! Copak se tu stalo?
Zas tady jednoho vojáčka sekýrujou.
Prosím vas, pomozte mi vysvětlit tomu pánovi, že jsem nevinnej!
Nezdržujte! Bud'to zaplatíte dvacet korun... nebo...
Přece když někdo tahne do války
položit život za císaře pána, tak si s sebou nebere peníze...
Pane přednosto, vždyt' to je lapálie!
Napište stvrzenku, já to za toho vojáčka zaplatím.
- Ale to je solidní pán... -Dobrák... to je vidét, že jo to dobrák...
(zvonek a hlášení)
- Osobní vlak směr Votice... Nastupovat! -Pane vrchní, platím!
Tak já mam dvě piva, tady vojaček má dva párky, papričku,
čtyry rohlíky a pět piv. To je dobrý. Dékuji.
Že se vám ztratil nadporučík s dokumenty, z toho si nic nedělejte.
Tady máte pětku na dráhu... No, jen si ji vemte.
Ted' to lifrujou všecko na Rusko...
Tak bud'te chytrý, abyste nebyl dlouho na frontě... Rozumíte?
No, vždyt' jsme Češi.
Až budete v Rusku, v zajetí,
tak pozdravujte ode mě sládka Zemana v Zdolbunově.
Když mu vyřídíte pozdrav z Tabora, on už bude vědét. A pijte!
(hlašení Rychlík na Veselí, Mezimostí, Horní Dvořišté, Vídeň)
Nastupovat!
Magyarúl?
Já jsem, kamaráde, Čech.
- Nechceš se napít? - Nem tudom, barátom.
To nevadí, jen se napij.
Pořadně!
- Köszönöm szivesen. - Rádo se stalo.
Pane vrchní, dejte nán eště jednu!
Osobní vlak do Soběslavi, Veselí a Českych Budějovic - nastupovat!
- Front, nix? - Kdepak, kamaráde, to pro mě není.
Moskali, pif, paf, puf!
Ty... Du...
Angriff?
Vorwärts?
Ah, Rückzug...
Laufschritt...
Pane vrchní! Eště jednou!
Ihre Dokumente! Militárpolizei!
Három gyermek... Harom!
Já ti rozumím. Tři děti máš. Ty.
- Elhén, Elhén! - Jen pij. Chlastej, kluku mad'arska!
- Vy byste nás takhle nehostili... - lhre Dokumente!
No, also... vaši tókunent! Schnell, schnell!
Nemam, miláčku.
Was ist das: "Miláčku"?
Milaček, das ist wie Herr Feldwebel!
Ano, milačku... Jakže?
Sama doma? Ano. Ano.
Už jsem u tebe. Už letím. Pá, pá.
- Herein. -Zrovna na Štědrej večer takováhle příhoda.
Poslušně hlásím pane lajtnant,
že ten muž byl nalezen na nádraží bez dokumentů.
Zrovna ted'. Pojd'te sem.
Co jste délal na nadraží?
Poslušně hlásím, že jsem čekal na vlak do Českych Budějovic,
abych se dostal k svymu 91 regimentu,
kde jsem buršem u pana oberlajtnanta Lukáše,
kterého jsem byl nucen opustit, jsa předvedenej kvůli pokutě,
poněvadž jsem byl podezřelej, že jsem zastavil rychlík
pomocí vochranej a poplašnej brzdy.
Z toho jsem blázen.
Řekněte mi to souvisle a krátce, a neplácejte páté přes deváté.
Poslušně hlásím, že už když jsme sedali do toho rychlíku,
jsme měli smůlu. - Aha! S tou brzdou?
Ne! Napřed se nám ztratil kufr. A potom zase, aby se to nepletlo,
- nějakej pan generalmajor, úplně plešatej... -Prosím vás, stručně.
No, a než se ta věc vyřídila, vlak byl pryč
a ja tady zůstal civět jako sirotek bez dokumentů.
Proč jste tedy nejel nejbližším vlakem za ním?
Poslušně hlásím, že mě mezitím, co jsem čekal na ten nejbližší vlak,
stihla ta nehoda, že jsem pil za stolem jedno pivo za druhým.
Víte, co to je, když se o někom řekne, že je degenerovany?
U nas v ulici bydlel jeden degenerovanej.
Jeho otec byl polskej šlechtic a matka porodní bába.
Von zametal ulice a nechal si říkat pane hrabě.
Já se s váma nebudu zlobit.
Ted' půjdete k pokladně, koupíte si lístek
a pojedete do Budějovic, rozuměl jste?
Poslušně hlásím, že jsem rozuměl, jenomže já nemám žadny peníze.
Já jsem už všecky vlaky do Budějovic propil.
Tak půjdeš, mizero, pěšky,
at' té u pluku zavřou, že ses opozdil.
Korporál Palánek, vyvedou toho chlapa z nádraží a ukážou mu cestu!
(klidná hudba)
Vyplašil jsem vás tady v té Putimi!
Vy nejste četníci, ale obecní policajti.
Místo, abyste zbystřili svou pozornost,
stává se z vás pomalu dobytek. - Apč!
Nekýchejte, jste u raportu!
Válíte se pěkné doma a myslíte si:
- "Vy nám s celou valkou polibte šos." -Pane rytmistře.
Počkejte, osobo! Pojd'te sem!
To je naše, posluhovačka.
Kdepak zabíjeli?
Ve mlejně. Mělo 180 kilo čisté váhy.
- Kdybyste se, pane rytmistře, neurazil, já bych. -Odneste to!
- Máme taky znamenitej sulc! - Držte hubu!
- Kolik važilo prase, to víte. - Pane rytmistře.
Ale že se lesy hemží desertery, to vás nezajímá.
Já vám denně posílam fermany, raporty, instrukce, dotazníky,
tajné reserváty, he? A kde je máte!?
Všecko mam, pane rytmistře, všecko mam.
Pochopitelně, že v naprostém pořadku. Pane rytmistře.
Pane rytmistře, já jsem ty listiny zamkl do skříné.
Kde zas mám klíče. Aha. Tady.
Hm, to je pěkné! Vy jste to vůbec nerozpečetil!
Úřední pečet', pane rytmistře.
A co se děje na bojištích, vás nezajímá?
Naše zbraně postupují vítězně vpřed.
- Ano. Hm. Samozřejmě. - Ano.
Ale přesunutí našich armád ve vychodní Haliči způsobilo,
že části ruských vojsk překročily Karpaty.
No kurz und gut, Rusove k nám přes frontu posílají špiony.
Mezi nimi je mnoho ruskych Čechů, školenych ve štábních školách.
A ti jsou nám dvojnásob nebezpeční, protože umějí česky.
Proto každého, kdo je vam podezřely,
musíte zadržet a pořádně vyslechnout.
Dále musíte každy tyden podavat hlášení
o naladě místního obyvatelstva.
Poslušně hlásím, že zdejší lidé jsou na nějakou špionáž hloupí.
Spravně! Ale ve válce musíme byt zvláště opatrní a chytří.
Musíte si najít nějaky způsob, jak se vetřít do přízně občanstva.
Mimo to je vám povoleno získat z řad místního obyvatelstva
placeného informátora, ktery vám za tepla všecko donese.
Dobry poledne, vojačku. Kampak mají namíříno?
Ále, jdu vám matičko k regimentu. Do Budějovic, do tej války.
Ále, to jdou špatně, to tam nikdy nepřijdou.
Tímhle smérem přijdou na Klatovy.
Já myslím, že i z Klatov se člověk dostane do Budějovic.
Támhle vojáčku za stodolou na mé počkají,
já jim přinesu brambůrku, ta jich zahřeje.
To jste hodná, matičko.
Tak jezte, vojáčku, jezte, to vám udélá dobře.
Děkuju, matičko.
A v naší vesnici se moc neukazujou.
A taky Ražičům se vyhnou.
Tam jsou četníci jako rasi a chytají desentyry.
Jdou rovnou přes louku na Heřmáň,
tam je moc hodnej četník, ňákej Březina, ten propustí každyho.
- A mají s sebou ňáky papíry? - Nemám, matičko.
Tak ani tam nechodějí a jdou přímo přes les do Protivína.
Tam v Dolejší ulici najdou Pantátu Melichárka.
To je můj bratr. Že ho pozdravuju.
A von už jim ukáže, kudy se jde na ty Budějovice.
Zaplat' panbu, babičko, a ja už musím zase dál.
Opatruj vás panbu, vojáčku.
Já tam mam ve válce dva vnuky.
A v Maleticích si koupějí kořalku,
poněvadž do Protívína to je ještě dlouhá míle.
- Spanembohem. - Spanembohem, vojáčku.
Alou!
- Rampa! - Prosím.
Rozlepovat vobálky, sofort!
A voni taky! Nemůžou dát s tím kejcháním pokoj?
Já za to nemůžu. Na mě néco leze.
- Já si asi lehnu. - No to určitě!
Všude se ta tady hemží špionama, a voni by se hodili marod.
Akorát! Zatykat se bude!
Poslechnou.
- Vidéli už někdy nějakyho špiona? - Já? Ne. Vý jo?
No neviděl, ale určité bych ho poznal.
No jo no, vono se řekne, vetřít se. Vetřít, ale jak?
- Ja bych věděl. - Voni? No, tak ven s tím!
Já se bojím.
- Zase byste řek, že kecam. - Ale tak jen to řeknou, tak, no.
Tedy, ale ne, možna, že je to taková hloupost.
Vědí pendrek a chtějí se jenom tak vytahovat.
- Já vám to tedy povím. - Nic nechci slyšet. Už nic.
Kdyby támhle Rampa byl co k čemu a chtél,
tak by se na tu svoji trubku naučil ňaký písničky
a mohl by se vetřít do zdejší kapely.
To by šlo!
Rampa! Všeho nechte a jdéte cvičit na trubku.
Vždyt' jste mi to včera zakázal. Včera není dnes. Befel je befél!
Vemte si trubku a jdéte cvičit.
No, horší to bude s tím placenym informátorem.
At' myslím, jak myslím, jsem z toho jelen.
Méeé. Meéé. (mečí Pepek)
(hlasitě hraje tuba)
Pepku, konečně jednou jsi přišel v pravej čas.
Tak pojd', pojd', pojd'. Tak, Pepku!
- Rampa! Nerušte mě v úředním výkonu! - Vždyt' jste právě říkal...
Tak si zatím hrajte v šatlavě, stejně je prázdná.
Vidíš ten vobraz?
Víš, kdo to je? To je císař pán.
- Rozumíš? -Meéé! -Dobře.
Tak tady máš šesták.
A kdybys slyšel, že císař pán je dobytek,
anebo že tuhle válku nevyhrajeme,
tak přijdeš a řekneš, kdo to povídal, rozumíš!? -Mééé!
- Dobře a ted' vyskoč! - Meéé! Mééé!
Tak.
A mame informatora, co?
Tak ted' to sepíšeme.
Tak kdepak je inkoust? Inkoust! Donnerwetter! Zas! Chlapi!
- Tady je. Tady. - To je dost, budeme psát.
Příspěvek
místnímu,
eh, informátorovi.
No, napíšeme padesát korun, ne?
Padesát korun.
Nemaš sirky?
V tomhle nechod'.
Ted' je tady plno četníků.
A žebrat v tom stejně nemůžeš.
- A kam maš namířeno? - Do Budějovic.
Pro Krista Pána, člověče, tam tě sbalej za hodinu.
Civil musíš mít.
Celej rozflákanej a dělat ze sebe chromajzla.
No počkej, nestarej se.
Já té vezmu na noc ke starymu ovčákovi
a ňakej ten civil už ti taky vopatřím.
Pojd', pojd'!
Můj dědeček taky desentýroval,
ale to bylo za ty vojny s Napolionem.
Dopadli ho ve Vodňanech.
Tak mu rozsekali prdel, že mu z ní cáry lítaly.
A to mohl mluvit ještě vo štěstí.
To dédeček starýho Jareše z Ražic
dostal za zběhnutí prach a volovo v Písku.
A kdy ty jsi prchnul?
Hned po mobilizaci, jak nás vodvedli do kasáren.
A přelezl jsi zed'?
No jinudy to nešlo, dědečku.
A varta byla silná a střílela?
- Ano, dědečku. - A kampak ted' máš namířeno?
Ale, chyt ho rapl, chce mermomocí do Budějic.
To víš, mladej človék, nerozumnej, sám leze do svy zkazy.
Tak si berte, hoši, dokud jsou.
Jestli ta vojna potrvá,
tak budou lidi zase jíst št'ovík a pučálku.
Beztak už nevěděli roupama co dělat.
Už jim ani to skopový nešlo pod fóusy,
byli by žrali jenom samý vepřovy a všechno maštény sádlem a maslem.
(klepání na dveře)
- Otevřete, dědo! - Četník. Musíš se schovat.
Tak pojd', pojd' honem.
- Dej Pán Bůh dobrej večír. - Dobrej večer, dědo.
Copak, copak, chlapče, snad jste nezabloudil?
Ale kde. Hledame desertéry.
Tady v ovčíně?
Po lesích, u vás se chci jenom vohřát.
To je jiná.
Obyvatelstvo obce Putimi je zcela loajalní
a podle stupnic vydanych C. A K. Ministerstvem vnitra
je nálada jedna A. Dále.
Za placeného infórmátora byl získan...
Jak se vlastě jmenuje ten chlap?
- Já nevím. -Co? - Říkají mu Pepek Vyskoč.
No Pep... Vyskoč...
Vyborně! Josef Vyskočil. Píšou!
Pane vachmajstr, vy jste hlava!
Proto jsem tady v Putimi taky velitelem, ne?
Voni zůstanou až do smrti jen závodčím,
protože mají místo hlavy kokosovej vořech. Védí?
Jo! Tedy zmíněny informator je občan pilný,
oddaný trůnu a...
No, ta baba tam dala kopru, jako když má...
- Kde jsme to přestali? - Oddany trůnu.
Jo, voddaný trůnu. A vůbec fajn.
Jdou se podívat ven, flaká se tam ňakej votrapa! Jdou!
Tak pojd'te, pojd'te, pojd'te, pojd'te, pojd'te...
- Dobré odpoledne přeji. - Pěkně vas vítám, vojáku.
Posad'te se, bez toho jste se unavil. A vypravujte nám, kam jdete.
Do Budějovic, k svýmu regiment...
Pak jste si ovšem spletl cestu.
Podívejte se, vojáku.
Tady jsme my, Putim.
Vod nás na jih je Protivín.
Vod Protivína na jih jsou Budějovice.
Tak vidíte, že jdete ne do Budějic, ale z Budějic.
A přece jdu do Budějovic.
- Hm. A vodkud pak jste vyšel do těch vašich Budějic. -Z Tábora.
- Copak jste dělal v Táboře? - Čekal jsem na vlak do Budějovic.
A pročpak jste nejel vlakem do Budějovic?
Protože jsem neměl lístek.
A proč vam nedali vojensky lístek zadarmo?
Protože jsem neměl žádný dokumenty.
(hlas nadřízeného) Rusové k nám přes frontu posílají špiony.
Je mezi nimi mnoho ruskych Čechů, školenych ve štábních školách.
A ti jsou nám dvojnásob nebezpeční,
protože umějí česky.
Závodčí! Prohledej ho!
Já se svlíknu.
Ale, no tak.
Řekněte mi, proč vůbec nic, ale pranic u sebe nemáte?
Poněvadž nic nepotřebuju.
Hm... A copak jste dělal v Taboře na nadraží, co?
Rozmlouval jsem s vojáky, vod jakyho jsou pluku, kam jedou.
Rozmlouval s vojáky. Hm.
A neptal jste se nahodou, kolik má pluk mužstva?
To už dávno vím nazpamět'.
- Umíte rusky? - Neumím.
Neumí. No, to nic. To my si vás tady stejně podržíme. No...
- No, proč ne, máte tady teploučko, kamna vám nekouřejí.- Hm. No!
Zavřou!
Jdou sem!
Slyšeli to? Neumí rusky!
Ale zasypal jsem ho přívalem otázek, co?
Je to nějaky vyšší důstojník, no, co koukaj?
To se ví, že Rusové nepošlou na špionaž nějakého frajtra.
Pane vachmajstr, já koukla jak blázen.
Voni jsou úplnej Sherlock Holmes.
Kriminalistika záleží na chytrosti a vlídnosti.
No, ted' mu seženou něco k jídlu.
Pošlou naši bábu do hospody
a potom at' vaří čaj s rumem. Jdou!
Počkat! A nikomu ani slovo.
Je to vojenské tajemství. Jdou! Eh. Ah.!
(strážmistr opét hlasitě hraje na tubu)
Nechte si tu klasiku a učte se ňákou lidovou písničku, no!
Tak, jo. Jo, jo, jo.
Slovutne Bez. Bezirksko. Ale! Kdepak!
Slovutne Bezirksgen, Darmeriekommando, Písek.
- Tak co, chutná, chutna? - Ujde to. -Hmmm.
Člověče, jak můžete hrát "Já jsem maly mysliveček",
když máte na sobě četnickou uniform...
Hned toho nechte, nebo se eště do něčeho zapleteme!
Jo! Tak! Jo!
Podle všech známek jde o rafinovaného ruského špiona,
ktery ovládaje dokonale česky jazyk chtěl se pokusit.
Chtěl se pokusit.
Vo co von se chtěl pokusit? No.
Závodčí! Jdou sem!
Chtěl se pokusit.
- Apč! -Co tu chtěj? Jo. Tak dostal oběd?
Uzeny koleno, knedlík, zelí.
Co délá ted'?
Pije čaj s rumem a tváří se spokojené.
Je to ale rafinovanost, co?
Ten člověk přece musí vědět, že jde na jistou smrt.
K tomu je zapotřebí vocelovych nervů. He.
Kdyby tak u nas v Rakousku... Nekejvaj!
Jdu ho ještě vyslechnout. Na všecko musím přijít.
- Chutnalo vám? - No bylo to ucházející.
Jenom mělo bejt víc zelí.
Čaj s rumem mně udělal taky dobře.
Rusku se pije hodně čaje. Mají tam take rum?
No, rum je po celym světé.
Hm... Jsou v Rusku hezke holky?
Hezky holky jsou po celým světě, pane vachmajstr.
A jak se vám líbí v Čechách. No!
Mně se v Čechách líbí.
Na svej cestě jsem všude našel velice dobrý lidi.
U nas je lid dobry.
Nějaká ta rvačka nebo krádež, no, to napadá na vahu.
No. A copak jste chtěl dělat v Budějovicích?
No, nastoupit službu u 91 regimentu a jít s ním do pole.
Nejlepší způsob, jak se dostat do Ruska.
Umíte fotografovat?
Umím.
- A pročpak nenosíte s sebou aparát. - Ponévadž žádnej nemám.
Hm. A kdybyste měl, tak to byste fotografóval?
Kdyby, to jsou chyby.
No, a je to těžké fótografovat nádraží?
Lehčí než co jinyho, poněvadž se nehejba
a nemusíte mu říkat, aby se tvářilo příjemně.
Aha! No, ráno vás vodvedem do Písku.
A propos, byl už jste někdy v Písku?
V roce 1910 na císařskych manévrech.
- A prodělával jste cele manevry? - No, zajisté, jako infanterista.
Závodčí! Dejte mu eště čaj s rumem.
A mné taky. Víc rumu!
(opilý zpév) Hej Slované, eště naše slovanska řeč žije,
Hej Slované, eště naše slovanska řeč žije.
A hrom a peklo marné vaše
proti nám jsou vzteky.
Ty můj zlatej kluku slovanskej.
Ty můj malinkej špionku!
Neboj se! Kozaci budou na Moravě co by dup.
At' žije ruskej cár!
- My ho udéláme českym králem! - To se ví!
Franze Josefa stejné už nemůžou pustit z hajzlu,
aby jim nepodělal celej Schönbrunn. - Neblázněte!
Dyt' jsme na četnicky stanici.
Bábo, jdou sem!
Skočejí do hospody, at' mi pošlou ješté jednu kontušovku. Jdou!
Pane stražmistr, dají mi nějakou tu zlatku.
Už jsou mně tři roky dlužni za posluhu.
Mlčej bábo, nebo jich dam zavřít! My dobře víme, že váš syn je pytlak.
A mažou!
- Závodčí! Kam to lezou? - Já musím jít ven!
- Ale... - Stali sokolíci, stáli sokolíci...
(rachot padajícího nádobí)
Tak. Řekni, že nemají v Rusku lepší kontušovku.
- Tak se přiznej konečně jako, jako chlap! -Nemají.
Potěšil jsi mne, že ses přiznal.
Tak to ma bejt u výslechu. Pocem ty kluku, no.
Tak dej mi pusu. Dej. No.
Jejejej... (vzdychání)
Gloglo... á... (klokotavé zvuky)
Voni se zase vyznamenali.
Řvali před tou naší bábou: "At' žije Rusko!"
- Vy jste si taky nebral servítek. - Áh, ale. -Pane vachmistr.
Říkal ste, že náš císař pán co nejdřív natáhne brka
a císař Vilém že je zvíře.
- To, to že jsem říkal? - Ano, to jste říkal, pane vachmistr.
- A ještě jste křičel. -Jsou zticha! - Já přece nelžu.
Cožpak voni se můžou na něco pamatovat? Byli napitej jak žok.
Měli prasečí vočička a místo do dveří lezli támhle na kamna.
- Pane vachmajstr. -Já ji povídám, že alkohol je zhouba.
Voni toho moc nesnesou a pijou to. No, tak se vzpamatujou.
Musejí přece vodlifrovat toho špiona k panu rytmistrovi do Písku.
- Ten z nas bude mít radost. - Už pro něj jdu. -Jdou.
- Poslouchaj, voni, Rampa, zavolají sem naši bábu! -Jo!
Tak pojd'te k panu vachmistrovi.
- Dobré jitro. - Dobrý jitro.
- Jak jste se ráčil vyspat? - No tak, tak... A vy?
No dékuju za voptání, já si zvyknu všude.
Jenom ten polštář pod hlavou byste měli vyménit.
Bude asi z kachního peří.
Aha. No a nyní vás pan závodčí vodvede do Písku
na Bezirksgendarmariekommando.
To jsem sám rad.
Už jsem mél strach, že si mě tady necháte do konce valky.
Podle předpisu byste měl dostat želízka.
Ale poněvadž jste jinak slušnej člověk,
tak vám ty želízka nedáme. Závodčí, vodvedou ho!
Tak št'astnou cestu. A nevzpomínejte na mě ve zlym.
Spánembohem, pane vachmajstr, děkuju za všechno, co pro mě udělali,
a když bude příležitost, tak jim budu psát,
a kdybych měl někdy cestu kolem, tak se u nich zastavím.
Ježíšmarjá, copak mně pan stražmistr zase chce!
To já nevím, ale je hrozně rozzlobený,
vy jste musela něco v noci provést.
- Ježíšmarjá. To není pravda! - Tak jdou, jdou!
Jdou jsem, Pejzlarko.
Poslouchej, bábo.
Včera jste se stala svědkem velky události.
Může bejt, že to ten jejich pitomej mozek nechape.
Ale ten voják byl vyzvědač.
- Panenko Marijá skočicka! - No, tak to není všecko.
Abychom se alespoň něco od něho, dozvéděli, tak jsme museli před ním
říkat takovy různy řeči.
- No slyšeli přece néco, ne? - No to jsem, prosím, slyšela.
Tak si pamatujou, bábo, že sou zasvécena do úředního tajemství.
Nikomu se nesmějí vo tom ani zmínit, ani na smrtelny posteli,
poněvadž to by jich jinak nesměli ani pochovat na hřbitově.
Ježišmarjá! Že já jsem sem, já nešt'astná osoba, vkročila!
Neřvete a přistupte ke krucifixu!
Zvedněte dva prsty pravý ruky a říkejte za mnou:
- Přísahám. - Přísahám.
- Bohu všemohoucímu. - Bohu všemohoucímu.
- I vám, pane strážmistr. - I vám, pane strážmistr.
Že se do své smrti vo ničem nezmíním.
Tak a polibte krucifix. No, tady.
Pane stražmistr.
Pochválen bud' pán Ježíš Kristus.
Až na věky. Nechte nás s panem stražmistrem o samotě, dobrá ženo.
Čím mohu sloužit, velebnosti?
Pane stražmistře, právě jsem potkal obecního pasáka Pepka,
ktery mně vypravoval, že... Nic, prosím, ve zlém.
Já to budu raději opakovat.
Říkal: "Milostpane, pan vachmajstr včera povídal,
že císař pán je dobytek a že to nevyhrajem!"
Že s ním o takovych věcech mluvíte,
když přece víte, že je to, s odpuštěním, pitomec.
(hlasitě hraje rozladěný orchestrion)
- Když se chcete bavit. - Co?
- Když se chcete bavit. - Já vás neslyším.
(naplno křičí) Když se chcete bavit, aby vám nikdo nerozuměl,
vždycky si pust'te nějakou muziku. - Tak dobře! (Hudba mezitím ztichla)
Vidíte, jak po nás zvědavě kouká?
Nesmí se dozvědět, co jste zač.
- Haló, pane hostinský! - Jo!
Z toho by vznikla panika a v době války se panika šířit nesmí.
Já tady nebudu šířit paniku.
- Ukažte, nechte to tady cely. - Jo.
Tady bratr říká, že budeme za hodinu v Písku.
- Vy jste bratři? -Hm.
- A to má váš pan bratr orláb? - Dnes mu už končí.
- Aha! - To jsme ho dostali!
- Tak snad bychom měli jít. - Pudem, samozřejmě že pudem.
Je poledne.
Ted' bude rytmistr König stejně u voběda.
A když do písku přijdeme ve čtyry hodiny, je času habaděj.
No, řekni, může nám takovej Písek utéct?
To nemůže.
Ale já bych se rád dostal ke svymu obrlajtnantovi.
Jen pij, ten ti taky neuteče.
Pane hostinský, přineste karty, zahrajem si ferbla.
- Mějte rozum. -Ále. -Přeju si, abyste mě obehrál o všechny peníze.
Prosím vas, domluvte bratrovi.
Von se vopil samou radostí, že jsem naživu.
- Bratře. - No!
Taky jste slyšeli v noci tu kanonádu?
Jdi mi s tím.
Pane závodčí, musíme jít, at' nejdeme za tmy.
Jen žádnou paniku, sed'!
Na to jsou instrukce.
Víte, co jsou to instrukce?
Instrukce jsou souhrn nejbližších nařízení. Ah. Eh.
Pojd'te na vzduch, tam se vam udělá líp.
Ále, bud'me rádi, že sme v teple.
V zakopech je jim hůř, než nám tady za kamny.
- Jen žádnou paniku. - Ovšem, veškeré panika se zakazuje.
- Tak neblbněte. - Co blázníte?
- Bratře, vzpamatuj se, tu máš. - Tadyhle ještě čepičku.
Se mnou! Ona vás přejde chut' dělat špiona!
Samozřejmé, že přejde. Pojd', pojd', pojd'.
(veselá hudba)
Kam jdeš?
Do Písku.
Rovnou za nosem do Písku.
Já nemůžu dál, někdo mě tu drží.
Člověče, takhle to nejde.
Kde máš řetízky? Ukaž.
- Máš rád národní písně? - Pojd', pojd', pojd'...
(komická hudba s falešnými tony)
Halo! Strejdo! Počkejte!
Polez!
Stůj! Počkej, až to přejdu!
- A zpátky! - Já ti dam pár facek, pojd'...!
Když jsem já ty koné pásal... (opile zpívá)
- Nedélej vostudu! - Přišla na mě dřímota...
Přišla na mě dřímota... (opile huláká)
- Vod kteryho regimentu jste utek'? - Vod žádnyho.
Já jdu za svym nadporučíkem Lukašem do Budějovic.
A proč jste strážmistrovi v Putimi neoznámil, že se jedná o omyl?
Protože jsem viděl, že je to marný.
To už říkal hostinskej Čuba, když mu nékdo chtěl zůstat dlužen,
že přijde někdy na člověka takovej moment,
že je ke všemu hluchej jako pařez. -Jé... (stenání)
Jé... (vzdycha)
Vstaňte! Dýchnéte na mě!
Rum, kontušovka, čert,
jeřabinka, ořechovka, višňovka a vanilková.
Přijít ožraly,
nechat se přivézt na vozejku jako zvíře.
No! Z vás bude mít pan rytmistr König radost!
Zavřete ho, až zčerná!
Pojd'te, pane hejtmane, rád bych se vas na něco zeptal.
Óh, prosím, velice rád, pane oberste.
- Jen hrajte, hrajte, pánové. - Prosím, pane poručíku.
Řekněte mi,
proč ten nadporučík Lukaš mezi nás nechodí. Jakoby se nám vyhybal.
A je vyborny společník.
Ovšem, ženy mu byly vždy milejší než ušlechtilé kamarádství.
Ach ano, kde jsou ty rytířské doby!
Dříve se každý důstojník snažil přispět k zabavě.
Nějaký nadporučík Dankl,
ten se svlékal do naha a představoval nám mořskou pannu.
Ale ten Lukáš je nějak melancholicky.
Je zatrpklý. Čekal dávno povyšení.
- Ovšem jeho velitelské schopnosti jsou mizivé. -Jak to myslíte?
To vidíme z toho, že vůbec neví, kam mu zmizel jeho sluha.
Amerika se do války pouštět nemůže, nebot' je za oceánem úplné izolována.
Ovšem. Avšak historie namořních bitev nás učí, vezměme třeba Trafalgar.
Kadete Bieglere, německé ponorky křižují po všech mořích.
Již před válkou jsem o tom mluvil s panem okresním hejtmanem. Že ano.
Slyšíte, jak lajtnant Dub zase žvaní?
Včera byl ješté pitomym profésůrkem češtiny,
a dnes by se chtěl rovnat nám, aktivním důstojníkům.
Promiňte, pane oberste, využívám příležitosti
a osměluji se znovu opakovat žádost o přikazání noveho sluhy.
Víte, pane nadporučíku, aby dezertoval pucflek,
to je kuriozita, která se může přihodit jen vam.
- Poslyšte, vy prý umíte zpívat? - Eh, to nestojí za řeč, pane oberste.
- Kdo vám to řekl? - Jenom se nestyd'te.
A stran nového sluhy, no, řeknéte féldweblovi Vaňkovi,
at' vám nějakeho fajfku najde.
Vybral jste si snad někoho od naší kompanie, pane oberlajtnant?
- Spoléhám na vás, pane rechnungerfeldwebl.
- Sám nemam št'astnou ruku, jak se ukázalo se Švejkem. -Kradl?
Co vás napadá! Poctivec, ale strašný žvanil. Ten tak kecal...
Zaplat' Bůh, že je pryč! Byl by mě připravil o nervy.
Tak člověče, nezdržujte pořád a pojd'te!
Mám tady ňákyho Balouna. Je to takovy nemehlo.
Dát mu flintu do ruky, udělal by neštéstí,
ale jinak pořadny člověk. (klepání na dveře)
- Neklepat! (klepání pokračuje) - Máte to napsano na dveřích!
Ne - kle - pat! Krucinál! Polez, dobytku!
- Poslušně hlásím, že jsem opět zde! - Šv... eh... eh...
Pane oberlajtnant, vzpamatujte se!
Poslušně hlásím, pane oberlajtnant, paket.
Doprovod'te pana závodčího do brány.
Tak vás pěkně vítám, Švejku, do Českych Budějovic.
Kdo má být oběšen, ten se neutopí.
Už na vás byl vydán zatykač.
Já se s vámi už zlobit nebudu.
Má trpělivost praskla.
Když si pomyslím, že jsem mohl žít takovou dobu s takovym blbcem.
Sám se divím, proč jsem vás ještě nezastřelil.
Co by se mně mohlo stát? Byl bych osvobozen.
- Chapete to? - Poslušně hlásím, že to chápu.
Nezačínejte zase s těma hovadinama, nebo se opravdu něco stane.
Už je s vámi amen.
Pane rechnungsfeldwebl, odved'te ho do basy!
Pane oberlajtnant, kdybyste náhodou hledal ten prevít,
co si s tím barvíte šedivý vlasy. - Zmizte, dobytku!
Poslušně hlásím, že mizím.
Opatřil jste mně znamenitého pucfleka, jen co je pravda.
Už mésíc mi užírá nervy. A dnes...
Pošlu si ho pro oběd a on mně ho půl sežere.
Rozlil jsem, prosím.
Rozlít můžeš polévku, ale ne frankfurtskou pečeni!
- A kam's dal štrúdl? - Já za nic nemůžu...
Mluv, mizero, kam's dal štrúdl?!
Von, jak jsem šel po dvoře, upad do bláta,
Pojd', pojd' mi ukázat to místo, kde leží!
Von už tam není. Přibéh takovej velikej pes.
Nelži, prevíte! Vidél jsem tě oknem, jak ses cpal na dvoře.
- Pane oberlajtnant. - Copak se neumíš ovládat?
To musíš sežrat vobéd svymu pánovi?
Poslušně hlásím, že mám pořád hlad. Já už jsem takovej vod přírody.
Jak ucejtím jídlo, je se mnou zle.
At' ho uvažou na dvoře u kuchyně.
A jeho porci at' kuchař rozdá.
Pojd', Baloune.
(zvonění telefonu)
Halo! Nadporučík Lukáš.
Ano. Ano, beru na védomí.
Počkejte, pane oberlajtnant, já vám pošlu pro obéd.
Děkuji. Volaj mě k panu oberstovi na bešprechunk.
Sakra! Že by to bylo kvůli maršce?
No, vono to nebude tak horky.
Já už byl ve třech marškách a poslední, devátá,
vodtáhla do ruskyho zajetí všechny šarže is komandantem.
Mě zachranilo jen to, že jsem byl náhodou v tylu fasovat rum,
voni to vodbyli beze mě.
Nemyslete si, že když bude nějaký šturm,
že budete zase náhodou v tylu fasovat rum. -To ne, ale.
Byl jsem upozorněn, že strašlivě chlastáte a vaš červeny nos.
Ten mi omrzl v Karpatech. (ruch a smích na dvoře)
Hele. Koukej!
To je kostička. To by bylo, vid'?
Ty bys patřil mezi kastu hesychastů, víš,
ti také hleděli celé dny na svůj pupek,
až se jim zdálo, že se jim kolem pupku rozsvítila svatozař.
A abys neřek, rafni si, no, no, rafni si!
Vy mé znate, Vaňku, že takovéhle véci nerad dělám,
ale nemohu si pomoct. Vojna je vojna.
Poslušně hlásím, že jsem byl právě propuštěnej z regimentsarestu.
Švejku!
Tyhle papíry mám odevzdat vám, pane rechnungsfeldwebl,
kvůli lehnungu a kvůli zapsání na verpflegung.
- Poslušně hlásím, pane... - Švejku, držte hubu!
Uděláte dobře, když nás nechate o samoté.
Vy dobytku! Cožpak se vás nezbavím?
Ktery blbec vas sem zase poslal?
Poslušně hlásím, pan oberst! Hm.
Nejdřív mi vynadal a pak mi řekl,
abych se u vás hlásil jako ordonanc.
Vy, ordonanc? Pan oberst se zbláznil.
To nevím. Ale náramně rozumně mi domlouval,
abych vám zase neudélal nějakou ostudu.
Jako kdybych já vám někdy udělal nějakou ostudu.
- No. Hm. -Jestli se něco stalo, tak to byla nahoda.
Nikdy jsem neudělal nic naschvál, dycky jsem chtél udélat něco...
...vobratnyho. Něco dobryho.
A ja za to nemůžu,
že jsme z toho dycky měli voba jenom samy trapení.
Jen mi tu neplačte.
Poslušně hlásím, že nepláču. Mně to jenom tak přišlo líto.
Že jsme voba nejnešt'astnější lidi v týhle vojně ipod sluncem.
A voba že za nic nemůžeme.
Švejku, tak uklidněte se.
Poslušně hlásím, že kdyby to nebylo proti subordinaci,
tak bych musel říct, že se vůbec nemůžu uklidnit,
takhle musím říct, že jsem podle vašeho rozkazu úplné klidnej.
(zvoní telefon)
Ano, u telefonu. Už jdu.
Počkejte zde, než se vratím.
Heled', nezaclaněj tady, jo!
Pane rechnungsfeldwebl, vašemu přání nemohu vyhovět,
nebot' podléhám vyššímu velení.
- Já jsem zde totiž ordonanc. - A tak.
Čímpak jste v civilu, pane rechnungsfeldwebl?
Já jsem takto drogista Vaněk z Kralup.
A to je dobry. Já se taky učil materialistou.
- Nepovídejte. -U pana Kokošky na Perštejně v Praze. -Kokoška.
To byl naramnej podivín.
Když jsem mu jednou omylem zapálil ve sklepě sud s benzinem,
tak mě vyhnal. (zvoní telefon)
Vaněk.
Ano, už béžím.
Musím do kanceláře. To se mi ňák nelíbí. Tak najednou.
To by mohla bejt marška. Zatracenej život.
(zvoní telefon)
Vlez nám na zada!
Pane hejtmane Ságnere,
byl jste jmenován velitelem marškompanie.
No, tak mi všechno připravte.
Podle všech známek vyjedete na pole do čtrnácti dnů.
(zvoní telefon)
- Haló, co chcete?! - Máte tam po ruce Vaňka?
Já přijdu, ale pak si to s vámi spravím.
Když tam není Vaněk, tak dávejte pozor, co vam řeknu.
Okamžitě, jakmile pověsíte sluchátko.
Halo!
Vy jste, prosím, řek, bych pověsil sluchatko.
Vy uličníku, vy lotře jeden,
já jsem za hodinu zpátky, ale pak se těšte!
Hned se seberete, seženete nějakyho cuksfíru,
at' vezme deset mužů a jdou do magazínu fasovat konzervy.
Rozuměl jste?
Ale pane oberlajtnant, co si to vo mě myslíte? Ano.
Ano, všecko zařídím.
Přece nejsem blbej.
(z dálky je slyšet vojensky zpěv)
Slunko jasné nad černymi mraky v soumrak se schyluje.
Rakouští vojáci, čeští landveraci rukujou do boje...
(s akordeonem zní jiná píseň) ...kolem se tóč, kolem se toč.
My jdeme na Rusa nevíme próč, nevíme proč...
Pánové, na posledních stanicích mně byly doručeny dva telegramy.
Na obou je podepsán velitel brigády Ritter von Herbert.
Rychle uvařit menáž a pochodem na Sokal.
Vozatajstvo začíslit do vychodní skupiny.
Vyzvédná služba se zrušuje. Postavit most přes řeku Bug.
- To je. Počkejte! - Bližší instrukce v novinách.
Ritter von Herbert, velitel brigády.
Dovolte, pane hejtmane,
mám zde při ruce taky náhodou mapu jako vy.
A tu se mi zdaj některe rozkazy pana generála jaksi...
Kadete Bieglere,
vy chcete polemizovat s rozkazy velitele brigady?
- Vždyt' jste důstojnicke embryo. - Zajiste.
Jsem odhodlán vyniknout na poli cti a slávy,
nebot' každý pěšák má ve své tornistře maršálskou hůl.
- Dostanete příležitost. -Děkuji. - Při prvním nočním útoku.
Druhy telegram:
Okamžitě zahajit dělostřeleckou přípravu
podle zpráv včerejší Neue Freie Presse.
Za dobytí pevnosti Přemyšl vyplatit každému muži po šesti korunách.
Vojaci vůbec nemají dostávat peníze.
Patriotismus, věrnost k povinnosti, sebepřekonání,
to jsou ty pravé zbraně ve válce.
O tom jsem již před válkou mluvil s naším panem okresním hejtmanem.
Tak vidíš, ta Weinerová, co hostovala v Budějovicích,
hraje ted' v Pešti na scéně Malého divadla.
Já myslím, Kunerte, že ten tvůj lajtnant je moc hodnej člověk.
- Na vojáky jak pravej otec. - Jó, to si myslíš. To je pěkná svině.
Ale jdi, ty ňak divně mluvíš vo svým lajtnantovi.
- Von je rezervní, vid'? - Jo.
- A čímpak je v civilu? - Profesorem češtiny.
Člověče, to ti závidím!
Vždyt' ty se ve válce naučíš mluvit spisovně
jako tahle Růžena Svobodová.
Švejku! Co tady zas tropíte?
Poslušně hlásím, pane oberlajtnant,
že jsme právě mluvili s Kunertem vo panu lajtnantovi Dubovi.
- Jakej je to vzácnej charakter. - No, dobře.
A ted' jděte za Balounem, at' mi přinese housku s jatrovou paštikou.
- Mám ji v kufříku ve staniolu. - Dle rozkazu!
Kunerte!
Už jednou jsem ti zakázal mluvit s tím holomkem Švejkem.
Je to mizera a podvratný živel. Proč si s ním mluvil?
Neumíš mluvit bestie? Proč si s ním mluvil?
Já s ním prosím, nemluvil, on prosím mluvil se mnou.
Mizero, ty mě neznaš,
ale až mě poznáš, já té donutím k plači!
Jo, Baloune!
Máš přinést panu oberlajtnantovi housku s tou játrovou paštikou.
Nemam, nemám. Já jsem myslel...
Já ji rozbalil.
Já k ní čuchnul, jestli není zkažena.
Já ji vochutnal.
A sežral jste ji ise staniolem.
Vy, Baloune, máte bdíti nad sebou.
A kdykoliv se octnete před podobným problémem, který jste sežral,
vždycky se ptejte samého sebe:
"V jakém poměru je ke mně játrová paštika?"
Jedině mou zásluhou jste zůstal buršem.
Měl jste být přeložen k sanité a odnášet z pole v palbě raněné...
Že se nestydíte, to jste voják?
Dyž já nejsem pro vojnu dělanej.
Já jsem nedožranej, poněvadž jsem vytrženej z pořádnýho života...
(supéní na houkání přijíždějícího vlaku)
Obrat'te se na velitelství divize, je to asi pět set kroků od nadraží.
Pan hejtman Tayerle.
Tyhle telegramy můžete klidně zahodit.
Mezi námi, velitel brigády se zbláznil.
No, paralyza.
- Posílá tyhle šílenosti na všechny strany. -A proč tedy.
No, to víte, než to na ministerstvu rozpoznají.
Za takových okolností nastává ovšem zmatek.
Válka je vůbec chaotický podnik.
Ale bud'te klidný, izmatené rozkazy vás nakonec přivedou do zákopů.
Váš vlak tady končí, odtud půjdete na pozice pěšky.
Ale nemyslete na to, co bude zítra.
Dnes si zatančíme,
jsou tu docela hezké kurvičky, sogenannte Engelhuren.
Je tu dcera jednoho generála, dřív pěstovala lesbickou lásku.
A pak tu máme jednoho poručíka,
ten se dycky převlékne do ženských šatů.
No, počkej, však uvidíš. Prosím.
Habacht!
Nemyslete si, že vas tady mám na krmníku, prasata!
Méně žrát a více běhat!
Kdy prasknete, čuňata?
Dle rozkazu, pane hejtmane.
Tomu já říkám disciplína.
Pamatujte si, že nepřítel používá zákeřnych zbraní.
V opuštěnych méstech zakládá vykřičené domy
a davá do nich, ehm, tedy, personál pohlavně nakažený,
aby způsobili ztráty v naší armádě.
Tedy varuji vas, běda bude každému, koho nachytám.
Poslušně hlásím, že by se nám mélo sdělit,
kde se takovej nepřátelskej bordel nachází.
- Protože by se mohlo stat... - Znate mě?
- Znam. -Vy mě znáte možná z té dobré stránky,
ale až mě poznáte z té špatné stránky!
Já každeho přinutím až k pláči! Tak znáte mě, nebo mě neznáte?
Znám, pane lajtnant.
Já vám říkám naposledy, že mé neznáte, vy osle.
- Máte nějaké bratry? -Poslušné hlásím, že mám jednoho.
To bude ten vaš bratr také takové hovado, jako jste vy.
- Čímpak je? - Profesorem, pane lajtnant.
Taky byl na vojně, taky složil oficírskou zkoušku.
Abtreten!
Pánové!
Právé jsem se vrátil ze štábu brigády. Náš vlak zde končí.
Zítra nastupujeme k pochodu na pozice.
Je třeba, aby všichni důstojníci... Ale kde je pan lajtnant Dub?
Ty, Heinrich, bud' tak laskav a pošli pro něho ordonanc.
Pane hejtmane, dovolil bych si přičiniti poznámku.
Kadete Bieglere!
- Švejku! -Zde! - Nevíte, kde je pan lajtnant Dub?
Ted' je zrovna v kavárně naproti nádraží.
Von prohlásil, před celým mančaftem, že projde všechny bordely
a že bude běda každymu, koho tam nachytá.
Vemte Kunerta a skočte pro něho.
(cimbál hraje čardašovou melodii)
(divoká hudba hraje do všeobecného veselí)
Je to tam moc pěkný. Ale ten tvůj lajtnant tady není.
Musíme nahoru.
- Haben Sie Geld, mein Held? - Was?
- Drei Kronen für einen Mann... - Három korona, három...
To je vod vás moc hezky, že nás vítáte jako vítěze,
ale my na špásování nemame kdy.
Slečna tu nebýt pro zábava, slečna tu pracovat!
- Moc na nás neřvete, milostpaní, nebo vám dám přes držku! -Hilfe!
Halt! Halt! Eintritt nur für Herr Offizier!
Dáš tu pracku pryč, neřade! My jsme tady v zájmu cely armády!
Počkej.
- No co chceš? - Já mám strach.
Chovaj se důstojně.
Halt! Habacht! (ozývá se za dveřmi)
Co blbneš? Pohov!
Kunerte. Pocem! Nalej mi ještě jednou.
Bumbej, bumbej. Besetzt! Besetzt!
Jen vstupte! Tážete-li se po klíči od kabinetu přírodozpytného,
tyž nalezá se u školníka v přízemí.
Poslušně hlásím, pane lajtnant,
že se mají hned oblíknout a jít na bešprechung.
Áha, to jste vy ten nezbeda, co poškodil globus?
Pamatujte si,
že v době války se jakekoliv omluvenky neuznávají.
Pane lajtnant.
Á, to jsi ty, Švejku?
Konečně jsem té nachytal, ty holomku.
Já ti dám, pár facek... Eheh.
Pane lajtnant, tak pojd' mě s ním pomoct.
- Kde to jsem? - Ráčíte byt v bordeláku.
Voni cesty páné bejvají rozličny.
To je zajímavé. Takhle jsem se ani v zimé nepotil.
Pane lajtnant.
Vy mé neznáte, ale až mě poznáte, já vás donutím až k pláči!
Vy mé neznáte, ale až mě poznáte, já vás donutím...
(harmonika hraje do pochodu)
(v dálce hřmí výbuchy z fronty)
(sténá)
Švejku! Co to děláte?
Poslušně hlásím, že hrajeme lízanej mariaš.
To je taková nevinná hra, která se hraje o Štědrém večeru,
když se všude rozlévá mír a láska.
Neblbněte!
(harmonika hraje do pochodu, v dalce hřmí vybuchy)
(tiché mňoukání)
Tak pocem!
Tumaš mejdlo! Ale vrátit!
Člověče, viděls? Von mně půjčil mejdlo!
To víš, jsme na frontě. To jsou oficíři hned hodnější.
Chlape nenažraná, ty bys nas tady...
Dejte pokoj, počkejte,
až bude uvaříno, nenažranče.
Tohle není žádnej život! Když jsem byl doma,
tak jsme si dělal jitrnice dycky sám.
To jsem se tak naladoval prejtu, že jsem mohl prasknout.
A potom se pije pivečko!
Člověk je takovej spokojenej.
A to nám vojna všechno vzala.
Vyhlížíte nepřítele, Švejku? Sed'te.
Koukám, jestli tam někdo hasí.
Když hořely na Kampé Vodkolkovy mlejny,
tak přijeli hasiči až z Výsočan.
Už zase začínate blbnout?
Řekněte mi, Švejku, jste opravdu tak blbej?
Každej nemůže bejt chytrej, ty hloupý musejí dělat výjimku.
Kdyby byl každej chytrej, tak by bylo na světé tolik rozumu,
že by z toho byl každej druhej človék úplně blbej.
Víte, Švejku,
nikdy se sám sobě musím divit, že se s vámi ještě vůbec bavím.
To leží právě v tom, že se spolu dlouho známe,
že jsme spolu leccos prožili a vytrpěli.
A že jsme k tomu přišli jako slepej k houslím.
To už je takovej osud.
Co císař pán řídí, dobře řídí, von nás dal jednou dohromady.
Je to opravdu zvláštní, že mate ve zvyku zlehčovat důstojnicky sbor.
- Ba dokonce uctívané osobnosti. - To mě nikdy nenapadlo.
A to bude asi tím, pane oberlajtnant, že život lidskej je tak složitej,
že samotnej život člověka je proti tomu úplnej hadr.
Pane nadporučíku, poslušně hlásím, rozkaz z brigady.
Hm. Hrome, zase zména maršruty.
Místo do Samboru, máme táhnout na Felštyn.
Co tam na té brigádé blbnou. Švejku!
Sežeňte Vaňka, půjdete do toho Felštýna jako kvartyrmachři.
A vemte s sebou Balouna, at' se s ním tady nemusím zlobit.
Tak tady mají bejt podle mapy boží muka.
Počkat. Támhle.
Vono je to vlastně jedno, protože nejsou ani tady, ani tady.
Ale tady jsou. Dyt' je to mapa generálního štábu.
Já myslím, že bysme se méli radši někoho zeptat.
- No, koho? - No, to je pravě to.
Já jsem z toho blázen. Tady jsou takový divny jména.
Kamarádi,
voni nás obětovali,
my jsme vlastné vorpatrola, dyt' po nas se bude střílet.
- No, tak padneme za císaře pana. - Když já mám doma hospodářství.
Počkejte, musíme se poradit, kudy se dáme.
- Já bych to vzal tady podle potůčku. - No, to bysme to vymňoukli.
Dyt' tady na tej mapé žádnej potok není.
Kamarádi, vrat'me se,
řekneme, že žadny Felštýn není, že to zblbli u brigády.
Vy do toho nemluvte.
Podívejte se... Máte kompas? No tak, bez kompasu přece nemůžem.
Mapa se může mejlit.
Pan oberlajtnant řek, že nemůžeme zabloudit,
tak co bych lez někam do vršku. - Švejku, neblázněte!
Když máte svou hlavu, tak se holt musíme rozejít.
(klidná orchestrální hudba s vojenskou polnicí)
Kamaráde!
Počkejte!
(v hudbě zaznívají temné tóny)
(dramatická hudba graduje)
Umíš stavét železnice? Tatar?
Tatárin net. Čerkes.
Poslušně hlásím, pane majore, že inženýr nejsem,
ale ordonanc 11 marškumpanie.
Upad jsem omylem do našeho zajetí.
No, já vím, vono to je divny, ale to co se stalo takovou...
- Vy jste Čech? - Z Prahy. -Zavřít! lzolovat!
- Ale já opravdu nejsem inženýr... - Postavit před polní soud.
To se mi nedávno stala taková komicka příhoda.
Odsoudil jsem k smrti jednoho učitele a nařídil,
aby ho pověsili na nejbližším stromé.
Úplně jsem zapomněl, že jsme uprostřed stepi,
kde na míle daleko není nic jineho než tráva.
No, ale rozkaz je rozkaz.
No tak sebrali milého učitele a jeli hledat stromy.
Večer se vrátili, opět s učitelem.
Na štěstí, tady se nám to stát nemůže,
protož stromy máme přímo před okny.
No tak, pane majore, zahajíme přelíčení.
Dali jsme k uvězněnému Švejkovi našeho konfidenta.
Celkem hladce z něj vytahl, že byl v Kyjevé,
takže je po ruce naprosto spolehlivy materiál.
Jasny případ, pane auditore. Máte štěstí, opět jedna poprava.
Gratuluji!
Přived'te odsouzeneho... Chci říci obžalovaného.
A svižně!
Vzkazal mně kuchař, že o půl jedenácte budou ledvinky.
Vy jste zradil císaře pana.
Ježíšmarjá, kdy? Ja že zradil našeho nejjasnějšího mocnáře,
pro kterýho jsem už tolik trpél?
Nechte hloupostí! Tady jsou důkazy vaší viny.
Ptám se vás naposled:
Převlékl jste se do ruske uniformy dobrovolně?
- Nebo jste byl někým přinucen? - Dobrovolně.
- Bez nátlaku? - Bez nátlaku.
Hm... víte, že jste ztracen?
Vím, vod 91 regimentu mě už jistě hledají.
A jestli dovolíte, pane majore, malou poznámku vo tom,
jak se lidi převlíkají do cizích šatů,
to nějakej knihař Božetěch v Příčny ulici v Praze.
- Jak se jmenoval? - Božetěch. Božetěch.
Božetěch Josef, Praha, Příčná ulice 16.
Ale to nevím, jestli tam ještě bydlí,
protože to, co vám chci vypravovat, se přihodilo nékdy v roce 1908.
Ona už si ho pražská policie najde.
To stačí! Odved'te ho na chodbu.
Soud se poradí. Pánové, navrhuji vyčkat s rozsudkem,
dokud nedojde odpovéd' z 11 marškumpanie 91 pluku,
k níž má obvinény údajně patřit. - Ale k čemu to? Případ je jasný.
Popravte ho na moji odpovědnost. Auf meine eigene Verantwortung...
Pane generále, odsouzení je vysledkem určitého vyšetřování,
které zahrnuje v sobě nitky různych spojení.
Právé tyto nitky nas mohou přivést na další nitky
dalekosáhlého spiknutí, kteréžto nitky...
Ale to je jedno. Než přijde zpráva z brigády,
můžeme mu poskytnout duchovní útěchu před rozsudkem.
No, viset bude stejně. Pánové, pospěšme si!
Ledvinky se musí jíst čerstvé.
Poslušně hlásím, pane majore, telegram z brigády.
Pěšák Josef Švejk, ordonanc 11 pochodové roty,
ztratil se 16. t. m. na přechodu Chyrow - Felštyn.
No, neříkal jsem, že je to lotr?
Neprodlené dopravit pěšáka Švejka k jeho útvaru.
Prosím! To máte z těch vašich nitek.
Kvůli takovejmhle parohům už bylo moc nepříjemností.
To jednou pan arcivévoda Ferdinand, ten, co ho zastřelili v Sarajevu.
Pojd'te dovnitř!
Chlape, co vás to napadlo?
Převlékat se nékde na hrázi rybníka do ruske uniformy,
nechat se vřadit do partie zajatců,
no, to může udélat jenom blbec.
Poslušně hlásím, že opravdu sám na sobě nékdy pozoruju,
že jsem slabomyslnej, zejména takhle k večeru...
Kuš, mizero! Abtreten!
No, at' si ho oběsí u jeho brigády.
- Tak už jste ho popravili? - Už visí, pane hejtmane.
Budou také jaterničky?
Všechno jako o spravnych prasečích hodech, pane nadporučíku.
- Jurajda právě dodělává prejt. - Ten bude.
- Jurajdo, tak tady máš ty střeva! - Vyprali jste to pořádně? -Jo.
Baloune, dáš ty pracky pryč!
- Kamaráde, dej mně aspoň pro chut'! - Já ti dam pro chut'!
Ježíšmarjá... Kamarádi, slitujte se!
Odved'te ho někam daleko, jinak nám to oficírsky prase sežere!
Pane rechnungsfeldwebl, nechte mě k tomu prejtu aspoň čuchnout!
Nažer se špejlů, ty jedna hodule žravá!
Ale kamarádi, ježišmarja...
Řeknu ti, Heinrich, máš ty s těmi sluhy smůlu.
- Na Švejka je vydán zatykač. - Ták?
No to se mi znamenitě hodí. Aspoň se ho konečně zbavím.
Pánové!
- Poslušně hlásím, že jsem opět zde. - Ježíšmarjá, už je zase tady!
Kde ses flákal, ty mizero?
Víte, Švejku, že batalion na vás vydal zatykač?
To udělali docela správné, to byla jejich povinnost,
to není žádná maličkost, když se císaři panu ztratí jeden vojak.
Že vás kopnu, vy dobytku!
Řekněte krátce a souvisle, co jste zase proved?
Poslušně hlásím, chtěli mě zastřelit, že jsem zradil císaře pana.
Pro Ježíše Krista. Co to mluvíte?
Poslušně hlásím, že to nebylo ještě to nejhorší.
Já taky nedostal za celou tu dobu lehnung.
Vy jeden zatraceny chlape,
máte štěstí, že si o prasečích hodech nechci kazit náladu.
Pojd'me, pánové!
Švejku, jestli se s vámi ješté něco stane,
bude to váš konec.
Poslušně hlásím, že když je člověk na vojně,
tak musí bejt dycky na všechno připravenej
a nic ho nesmí překvapit.
Eště včera mi ňákej pan generál chtěl nechat popravit.
Proč to neudělal?
To už je takovej osud, pane oberlajtnant.
Co byste si beze mě počal? A ja bez vás?
Zmizte, at' vás nevidím!
- Nazdar kluci! - Vítáme té u nás!
Hele, kde ses toulal, Švejku?
Pozdrav té, špekoune, ty kluku, po tobě se mi stejskalo.
Kafe s rumem vám udélá dobře.
A budou jaterničky, ovar, přišel jste akorát.
To jsem opravdu rád, že jsem zase mezi svejma.
No, nevím, co byste tady dělali, kdyby mě někde zdrželi
a valka se kvůli tomu protáhla ješté vo pár roků.
Poslouchejte, Švejku,
jak dlouho myslíte, že ta vojna bude ještě trvat?
- Patnáct let. - Jak jste na to přišel?
To je samozřejmý.
Poněvadž jednou už tady byla třicetiletá valka.
Dneska jsou lidi vo polovičku chytřejší,
tak to mame 30: 2 je 15.
Halt, zpatky! (svištění granátů a vybuchy)
Co blázníte, vždyt' tady jsou lidi!
Za mnou, pánové!
Mami! Pomoc!
(zaznívají vybuchy)
(ohlušující výbuchy přecházejí v orchestrální závěr)